Title: Nuoseklumas ir įgūdžiai
Course: Muzikinių gabumų lavinimas > Forum: 18 užduotis diskusijai

Tai priešpaskutinė mūsų diskusija. Kaip rodo mūsų bendravimas virtualioje erdvėje, jūs jau galite dalytis savo pedagogine patirtimi arba kritiškai analizuojate asmeninę patirtį, kai mokėtės mokykloje. Pasiremdami studijų medžiagą, aptarkite muzikos mokymo metodų nuoseklumo reikšmę muzikinių įgūdžių formavime.

Kaip jūs tai darote, jeigu esate mokytojai?

arba

Kaip jūs dabar jau suprantate, kad vaikystėje buvote mokomi nuosekliai?

Gal galite pateikti konkrečių pavyzdžių?

Diskusijos pabaiga - gruodžio 11 d.

Mokymo metodikos nuoseklumas yra turbūt svarbiausias aspektas bet kokioje pedagogikos srityje, norint pasiekti teigiamų rezultatų. Padrikas, neorganizuotas ar atmestinai atliekamas darbas vargiai gali pasiekti tikslą, ypatingai kuomet jis susijęs su vaikų švietimu, kuriem nuoseklus ir prieinamas informacijos kiekis bei jo pateikimo būdai yra itin svarbūs, norint palaipsniui išugdyti jų geriausias savybes. Mano praktikoje vienas sunkiausių metodikos parinkimo niuansų yra tas, jog kiekvienam mokiniui ją reikia parinkti individualiai, atsižvelgiant į jo įgimtus gabumus bei išugdytus gebėjimus, taikyti vieno būdo yra neįmanoma vien jau dėl mokinių amžiaus skirtumo – jauniausiai mokinei yra 11 metų, o vyriausiai – 45-eri, tad natūralu, jog esant skirtingai patirčiai bei sąlyčiui su muzika visų mokinių gebėjimai stipriai skiriasi. Tad pagrindinis metodikos parinkimo būdas – kiekvieno mokinio silpnybių/stiprybių išanalizavimas bei susistemintas planas stiprybes ugdyti, o silpnybes padėti įveikti. Pavyzdžiui: vienas mokinys ateina visiškai neturėjęs jokio muzikos mokslo, tačiau augo palankioje muzikinėje aplinkoje, todėl jau turi susiformavusias tam tikras audijavimo pakopas, puikiai jaučia muziką, gali atkartoti muzikinius darinius, turi gerą muzikinę atmintį, tačiau viską daro intuityviai - neturėdamas jokio suvokimo apie elementarią muzikos teoriją, dainavimo techniką ar balso valdymą. Tad žinoma, jog metodikos planas tampa aiškus – išmokyti pradėti jį mąstyti apie procesus, kuriuos jis atlieka bei juos suprasti ir taip vesti jį tolimesnių pakopų link, suteikiant svarbų teorinį pagrindą bei taisyklingą savo balso aparato suvokimą bei valdymą. Tuo tarpu kitas mokinys ateina mokęsis anksčiau, todėl turi susiformavusį teisingą techninį pagrindą, tad su juo metodinis planas yra iškelti jo išskirtiniausias savybes, padėti atrasti savo individualų braižą/stilių, atlikti kuo įvairesnius muzikos stilius, kaupiant jo muzikinės patirties bagažą bei kylant prie vis sudėtingesnių užduočių, vedančių prie improvizavimo/kūrimo galimybių. Kiekvienam solistui, kurį mokinu, turiu aiškų metodinį planą siekiant išugdyti išskirtinius gabumus, atsižvelgiant į jo individualias savybes, todėl apibrėžti vienos metodikos yra neįmanoma. Mokinant ansamblius metodikos parinkimas yra šiek tiek bendresnis – atsižvelgiant į amžiaus tarpsnį, turimas žinias bei gebėjimus parinkti atitinkamą teorijos mokymą bei jį palaipsniui vykdyti, taip pat parinkti atitinkamo lygio programą, tinkančią jiems tiek charakteriu, tiek techininėmis galimybėmis. Neturint plano ar neatsižvelgiant į mokinių individualias savybes darbas tikrai būtų niekinis, tačiau manau, jog itin svarbu yra ne tik pastebėti jų technines galimybes, bet ir jų asmenines/psichologines savybes. Vienas iš svarbiausių mano metodikos bruožų – nuolat dominti, kurstyti smalsumą, bendruomeniškumą, laisvumą bei susidomėjimą muzika ne kaip prievole, o kaip pasirinkimo laisve, taip pat kiekvienam mokiniui pačiam suvokti savo individualumą bei pamilti ir puoselėti savo išskirtiniausias savybes.

Kaip buvo minėta mokymosi medžiagoje, nuoseklumas yra svarbiausias pasirenkant mokymo metodus, t. y. mokymas turi būti grindžiamas audiavimo pakopomis, pagal kurias turi būti parenkama mokymo medžiaga, o tuo pačiu ir pritaikyta technika - audiavimo būdai. Tada technika prasminga ir leidžianti išmokyti vaiką. Tad tas nuoseklumas ir reiškia, kad vaikas eina su mokytoju per audiavimo pakopas nuosekliai, t. y. nuo pirmos - paprasčiausios, iki paskutinės, kadangi audiavimo pakopos yra hierarchiškos ir cikliškos, t. y. neišmokęs vieno dalyko, negali pereiti prie kito. Tokiu būdu vaikas išmoksta audiavimo ir ima suprasti muziką. O tai yra labai svarbu, siekiant ugdyti vaiko gabumus ir gebėjimus, jam progresuoti. Tad mokymo metodai turi būti nuoseklūs, siekiant, kad vaikas ne tik mechaniškai atliktų muziką, bet ir ją suprastų, pajaustų.

Mano atveju, labai svarbu parinkti kiekvienam mokiniui tinkamą repertuarą, atsižvelgiant į jo galimybes ir amžių, tad čia, kaip ir Gina minėjo, yra įvertinamos mokinio stiprybės ir silpnybės. Kitas aspektas - parinktus kūrinius iš pradžių klausome, tik po to grojame. Pradedam nuo kūrinių, kurių pagrindinis motyvas susidaro iš vienos ar dviejų muzikinių frazių, kitaip sakant, pradedam nuo kiek įmanoma mažesnės apimties muzikinių formų: liaudies, vaikiškų dainų, 8 ir 12 taktų džiazo temų, nesudėtingų klasikinių kūrinių temų. O didesnės apimties muzikinius kūrinius mokau padalinus juos į atskiras frazes tam, kad išvengti nesąmoningo ir paviršutiniško muzikinio teksto skaitymo. Pradedant mokyti, pasitelkiamas imitacijos metodas, tik po to gilinamasi į natas. Su labiau pažengusiais ir ne jaunesniais kaip 11 metų vaikais gilinamės į grojamų kūrinių harmoninę sandarą: akordų progresijas, dermes, tonacinį centrą. Taip pat susipažįstame su ritminiu muzikos aspektu: lygiom aštuntinėm, "svinguotom" aštuntinėm, sinkopėm. Svarbu išmokyti tame pačiame kūrinyje būti akomponuojančiu ir soluojančiu muzikantu.

Nuoseklumas žmogaus gyvenime apskritai groja pirmu smuiku. Visas žmogaus gyvenimas paremtas nuoseklumu – jo augimas, branda, mokymasis, socialinės ir moralinės vertybės. Pasikartosiu, kad muzikoje kaip ir bet kurioje kitoje srityje – matematikoje, kalbos mokymęsi, sporte – ypač svarbu palaipsniui, nuosekliai eiti pirmyn, prie jau įgytų įgūdžių ir išmoktų taisyklių pridėti vis kažką nauja, tai, kas papildys ir padės dar geriau suprasti. Kiek anksčiau mokymosi medžiagoje buvo pateiktas labai tinkamas pavyzdys  apie tai, kad mes galime ištarti kalbos, kurios nemokame, žodžius taisyklingai, tačiau nesuprasdami, ką jie reiškia, mes tik mechaniškai atliekame veiksmus, kurie mūsų niekur neveda ir pokalbis vis tiek neįvyks. Pavyzdys puikiai iliustruoja ir muzikinių įgūdžių formavimosi ypatumus. Ypač gerai (asmeniškai man) jis koreliuoja su vaikais, kurie būdami labai jauno amžiaus skambina neįtikėtinai sudėtingus ne tik techniškai, bet ir emociškai kūrinius. Man tai ir yra kalbėjimas žodžiais kalbos, kurios nesuprantame. Taip, iš tų vunderkindų užauga virtuozų, tačiau dalis lieka tik tokie, kuriuos per anksti norėta subrandinti, tačiau sugadinti talentai. Sakoma, daryti tai, ką nori, niekada ne per vėlu. Ir pati, beje, netikėtai įstojau į džiazo vokalo magistrą nė nebaigusi meno bakalauro ir niekada nesimokiusi dainuoti. Na, taip, jei anksčiau būčiau pradėjusi, galbūt dabar būtų kitaip, tačiau nematau problemos viską daryti savo laiku ir taip, kaip norisi. Be abejo, tam tikriems dalykams gali būti per vėlu, pavyzdžiui, dabar pradėjusi dainuoti bel canto, vargu ar tapčiau labai gera operos soliste, tam reikia visai kitokio, ilgamečio ir būtent NUOSEKLAUS pasiruošimo. Tačiau vis dėlto manau, kad nuoseklumas svarbu nebūtinai kalbant apie mokymąsi tam tikru laiku (nuo mažumės, nuo iki tam tikro amžiaus), o apie mokymąsi tam tikru būdu (nepaisant amžiaus, tačiau palaipsniui, dėsningai). Pritariu kolegoms, kiekvienas mokinys yra individas ir niekada nebus taip, kad vienas metodas tiktų visiems. Tai gali būti tik kaip filtras, pro kurį gali eiti visi, tačiau praėję jį vis tiek bus skirtingi ir reikalaus jau atskirų filtrų. Grįžtant prie vaikų, mokymosi procese puikiai matyti ir jų pačių pasirengimas žengti į kitą etapą, kai jie patys ima pastebėti naujus dalykus ir nori apie juos sužinoti anksčiau nei numatyta. Tarkime, grodamas pamato kokį nors štrichą, kuris jam dar neprivalomas, tačiau jam įdomu ir jis nori išmokti. Kitas vaikas nė nepastebės, o jei pastebės, žinodamas, kad jam to dar nereikia, nė neklaus ir nesuks sau galvos. Taigi, ir patys mokiniai dažnai signalizuoja apie galimybes eiti pirmyn, tik reikia tai pastebėti.

Pritariu Egidijos išsakytai minčiai, kad nuoseklus mokymasis svarbus nepaisant amžiaus - nuoseklumas yra principas, kurio laikytis reikėtų dirbant su bet kokio amžiaus mokiniu, nes gali kilti pagunda mąstyti, kad jei mokinys vyresnis - vadinasi, gali mokytis greičiau ir sudėtingesnių dalykų. Tačiau muzikinis lavinimas juk grįstas pirmiausia konkrečiais specifiniais muzikiniais įgūdžiais, o ne žmogaus intelekto gebėjimais. Na, pvz., suaugęs žmogus, jei specialiai nebuvo lavinamas, juk gali neturėti tvirto metro ir dermės centro pojūčio. Ir dirbant su tokiu žmogumi, juk negali iškart "peršokti" į kūrinių mokymąsi mintinai - pirmiausia reikia įdiegti bazinius įgūdžius, kaip ir mokant vaikus.

Manau, kad pati buvau lavinama pakankamai nuosekliai, laikantis audijavimo pakopų; nors, atkreipčiau dėmesį, stojant į muzikos mokyklą, prašoma atkartoti įvairius muzikinius darinius, kas yra jau priešpaskutinė audijavimo pakopa, svarbi lavinimo sritis nuo devynerių metų amžiaus, o ne iki tol. Ir jeigu 6-7 m. vaikas dar neturi susiformavusių dermės, metro, ritmo poūčio įgūdžių (kuriuos sėkmingai keletą metų dar galima lavinti), tai tų darinių jis gal ir nepakartos tiksliai, bet ar tai iš karto reiškia, kad vaikas negabus? Apskritai, pirmosiose klasėse – kad būtų kiek daugiau nuoseklumo ir plėstųsi mokinių muzikinio žodyno bagažas – galėtų būti daugiau klausomasi muzikos, taip papildant amžiui tinkamą muzikinių darinių mėgdžiojimą, imitavimą.

Sutinku su visų kolegų išsakytomis mintimis, ir pritariu, nuoseklumas apskritai, gyvenime yra svarbus. Juk darydami bet ką nepuolame iškarto daryti pačio sunkiausio, darome laipsniškai ir pamažu. Kaip ir visi minėjo - labai svarbu vaiko individualybė, tik pažindamas vaiką pedagogas gali parinkti tinkamus metodus ir technikas. Kaip jau minėta svarbus ir pats pateikimo būdas - aš galiu prikopijuoti krūvą lapų su įvairia teorja ir duoti vaikams, tačiau kas iš to - mano pirmokėliai dar nemoka skaityti, todėl viską stengiuosi pateikti jiems žaidimo forma, pamažu pereinant prie sudėtingesnių dalykų. Kadangi kitus vaikus iki manęs mokė kita mokytoja, su tais vaikais atsigręžiame atgal - kūriniai kuriuos jie grojo sudėtingi, tačiau paaiškėjo, kad nėvienas nesupranta ką groja. Kaip sakė Rolandas, jie tiesiog mechaniškai grojo juos, o paprašyti pagroti tam tikrą ritmą, kurį jau grojo - jie negali to padaryti. Su viena mokine teko grįšti prie pačių pradmenų - mergaitė išvis nieko nežino apie dumplių valdymą, o tai labai svarbus dalykas grojant akordeonu. Kaip Gina minėjo svarbu pastebėti sunkumus ir padėti juos išspręsti, atskleisti geriausias savybes.

Kalbant apie save - kad ir kaip gerbiu savo mokytoją, manau, kad nebuvau mokoma visiškai nuosekliai. Pradėjau mokytis muzikos būdama jau gana didelė ir manau, kad mokytoja, kaip sakė Paulina, pagalvojo, jog jau esu vyresnė tai su manimi nereikia žaisti kaip su kitais mažais vaikais, todėl mano grojime yra nemažai spragų, kurias dar ir  dabar, mokydamasi akademijoje bandau sutvarkyti.