Title: Muzikos mokymo teorijos dėsniai
Course: Muzikinių gabumų lavinimas > Forum: 17 užduotis diskusijai

Paaiškinkite kaip suprantate šiuos muzikos mokymo teorijos dėsnius:
• muzikos mokymas yra muzikinių gabumų lavinimas;
• muzikos mokymas turi atitikti besimokančiojo gabumus;
• pasiekimai yra muzikos mokymo rezultatas.

Diskusijai skiriamas terminas - iki gruodžio 4 d.

Muzikos mokymas apskritai yra labai subtilus dalykas. Turbūt kalbant apie bet kokią sritį – sportą, mechaniką, humanitariką, menus ar bet ką kita – yra labai aišku, kad neugdomi gabumai ilgainiui nyksta arba tiesiog lieka embriono stadijoje. Todėl muzikos mokymas yra labai svarbus lavinant muzikinius gabumus: klausymasis, kalbėjimas apie tai, kas girdėta, praktika, suvokimas.

Lygiai tas pats dedasi ir su tuo, koks krūvis tenka besimokančiajam. Palaipsniškas, nuoseklus mokymasis duoda geresnių rezultatų, nešokinėjant ir neužsibrėžiant iškart per didelių tikslų ir pastebint, kuriame lygmenyje mokiniui darosi sudėtinga, kiek informacijos jam pakanka, nepertempiant ir nesistengiant išspausti to, kas tiesiog yra „prieš gamtą“.

Rezultatas yra be abejonės darbo išdava. Kaip ir kiek yra mokoma puikiai atsispindi rezultate. Žinoma, negalima teigti, kad rezultatas parodo tik mokymo procesą. Gabumai gali sukurti didžiąją dalį rezultato, tuo tarpu mokymas gali būti tik gairės. Tačiau tai, kad jos be abejonės yra svarbios, neturėtų būti kvestionuojama. Žinoma, pasaulyje gausu atvejų, kai daug pasiekęs ir iš prigimties itin gabus muzikantas niekada niekur disciplinuotai ir nuosekliai nesimokė. Aišku, tai, kaip jis priėjo iki esamo rezultato, taip pat yra savotiška mokymosi forma – praktika, stebėjimas, analizė. Galų gale, mokymas ne visada priveda prie geresnio rezultato, negu jis būtų be mokymo. Kaip ir minėjau, tai labai subtilu. Tačiau tikra tiesa, kad žinojimas (šiuo atveju mokymasis) dažnai padeda.

Ats.: Re: Muzikos mokymo teorijos dėsniai

Kadangi sunku kažką išskirtinio ar papildančio pridėti prie to, ką pasakė Egidija, o ir visų mintys šioje diskusijoje manau tikrai sutaps, bandysiu atsakyt į klausimą remdamasi  savo pedagogine patirtimi.

• muzikos mokymas yra muzikinių gabumų lavinimas;

Muzikos pedagogikai manau nėra taiklesnio apibūdinimo nei šis, kadangi jis atspindi svarbiausią pedagogo misiją: padėti išlavinti kiekvieno vaiko gabumus, kadangi juos didesnius ar mažesnius turi kiekvienas mokinys. Savo patirtimi galiu teigti, jog sunkiausias lavinimo momentas jaunam ir maksimaliai tikslo siekančiam mokytojui yra kantrus ir ilgas darbas, nesitikint itin greitų rezultatų. Muzikinių gabumų tiesiog neįmanoma išlavinti per mėnesį, tai yra ilgas ir kartais sunkiai apčiuopiamas mokymo ir svarbiausia mokymosi rezultatas, šie du dalykai vienas be kito tiesiog negali egzistuoti, tad gebėjimas išmokyti „uždegti“ mokinius mokymuisi yra pats našiausias ir tikslingiausias būdas pasiekti geriausių rezultatų. Tikslas ne išmokyti padainuoti partijas, atkartoti judesius, tačiau pamilti atliekamą dainą, norėti ją padainuoti namuose, ir šokti ne dėl to, jog taip liepta, o dėl to, jog tai yra smagu ir tuo pačiu padeda kūnui jausti muziką - kuomet užduotyse atsiranda vidinė, kartais sąmoningai net nejaučiama prasmė, tuomet muzikiniai gabumai patenka į kitą, daug greičiau besivystančią stadiją.

• muzikos mokymas turi atitikti besimokančiojo gabumus;

Nesuvokiant šio teiginio galima ne tik prarasti mokinio susidomėjimą, tačiau ir pasmerkti jį užsiblokavimui nuo muzikos, kas dažnai atsitinka pernelyg spaudžiant mokinį pagal savo nusistatytus standartus ar naudojant sovietines metodikas, taikančias visiem vienodus mokymo šablonus bei reikalavimus. Mokėti išanalizuoti mokinį, priimti geriausius sprendimus, atitaikyti labiausiai vaiko individualybę pabrėžiantį ir atitinkantį repertuarą yra tikrai ne taip lengva, kaip aklai taikyti metodus, kadangi tai reikalauja apmąstymo, įsigilinimo, tuo pačiu ir didelės patirties, o kartais geriausi sprendimai pasirodo įmanomi tik per laiką, skleidžiantis vaiko gabumams. Tačiau vis gi, neturime eiti lengviausiu keliu, pedagogo darbas yra per daug atsakingas ir lemiantis vaiko raidą, tad tingėti ar užsimerkti prieš įrodytas tiesas negalima. Iš savo patirties galiu pasakyti, jog nėra vaikų, kuriems neįmanoma muzikuoti, ar jų išmokyti, svarbiausia yra parinkti jiems patinkantį ir tinkantį, tačiau jokiu būdu ne per lengvą repertuarą ir užduotis atsargiai auginti, atsižvelgiant į jų pačių augimą - tuomet jie patys nepastebėdami sunkesnes užduotis priima vis lengviau ir drąsiau. Mokinu trečią ansamblį per savo pedagoginę patirtį, ir su visais trimis pradžia buvo begalo sudėtinga, kai kurie vaikai atrodė tikrai neturėtų mokytis muzikos, tačiau kuomet supranti, jog ne mėnuo, ir ne pusmetis, net ir ne metai duoda rezultatą, supranti, kaip svarbu yra paskirsyti užduotis taip, jog nei vienas neatrodytų sau beviltiškas, o ir tu jokiu būdu apie jį taip negalvotum. Tuomet metai kiti ir pamatai, jog tas vaikas, kuriam tu galvojai neskirta muzikuoti tampa pilnaverčiu ansamblio nariu ir turi teise džiaugtis muzika lygiai taip pat, kaip kiti, gabesni vaikai, tuo pačiu ir pats išmoksti nesivadovauti stereotipais, o pasikliauti kantriu ir atsidavusiu darbu teigiamiems rezultatams pasiekti ir jie tikrai visada ateina.

• pasiekimai yra muzikos mokymo rezultatas.

Manau, jog egzsistuoja ne tik geri, tačiau ir blogi mokymo rezultatai, kuomet pasiekimai vystoti labai lėtai, o galbūt išvis nesivysto, tad beabejo, bet kokie vaiko pasiekimai yra ir paties pedagogo pasiekimai – tai atspindys to, ar jo metodinės priemonės veikia. Žinoma, negalima aklai teigti, jog prastai dainuojantis ar grojantis vaikas yra blogo mokytojo rezultatas, kadangi niekada nežinai to, ką žino mokytojas, mokantis tą vaiką – gal tai, kas mums atrodo silpnai iš tikrųjų yra jau įdėto didelio darbo rezultatas. Atsiskaitymų metu su kitais mokytojais diskutuojame apie kiekvieno mokinio pasiekimus, dalinamės savo patarimais bei analizuojame vaiko augimą lyginant su praėjusiais atsiskaitymais ir vientintelė priežastis, dėl ko galbūt nematome teigiamo muzikos mokymo rezultato, yra paties mokinio motyvacijos nebuvimas ir nenoras mokytis, nors ir šis dalykas taip pat dažnai ateina su laiku ir pernelyg nespaudžiamas. Tad iš patirties sakyčiau, jog pasiekimai yra ne tik mokymo, tačiau ir MOKYMOSI rezultatas, kas muzikoje yra vienas svarbiausių aspektų.

1) Muzikos mokymas yra konkrečios pedagoginės technikos naudojimas, siekiant lavinti asmens muzikinius gabumus. Kaip minėta, muzikos mokymas turi būti remiamas tam tikrais mokytojo pedagoginiais gebėjimais, t. y. gebėjimais suprasti ir vertinti vaiko muzikavimo kokybę. Čia svarbu kokybiniai, ne kiekybiniai aspektai. Vaiko muzikiniai gabumai gali atsiskleisti tinkamai jį mokant. Jis turi ne tik mechaniškai atlikti, bet ir pajusti bei suprasti muziką. Tik tokiu būdu jo muzikiniai gabumai bus lavinami tinkame linkme, o tam reikia ir tinkamo mokymo, kurio pagalba tie gabumai lavės. Dėl šios priežasties mokymas turi būti pagrįstas audiavimo dėsniais. Tad svarbu tinkamai taikyti muzikos mokymo teoriją praktikoje, kad gerai išlavinti vaiko muzikinius gabumus.

2) Muzikos mokymas turi būti paremtas tam tikrais dalykais, pvz, atsižvelgti į vaiko raidos stadijas, t. y. laikotarpius, kurių metu jis yra imliausias konkretiems dalykams. Kaip buvo teigta, muzikos mokymas yra tam tikras menas, t. y. gebėjimas pritaikyti tinkamiausią pedagoginę techniką pagal asmens gabumus. Tad į visus mokinius negalima žiūrėti vienodai ir juos mokyti taip pat, nes kiekvienas gali būti individualus ir skirtingas, todėl svarbu lankstumas iš mokytojo pusės, reiškiantis atsižvelgimą į besimokančiojo gabumus ir gebėjimus.

3) Iš esmės mokinio pasiekimai nurodo mokymo rezultatą: jei jis progresuoja, vadinasi jis yra mokomas ta kryptimi, o jei ne, vadinasi, mokymo technika gali būti netinkama, mokiniui nepriimtina, neįdomi. Todėl jo pasiekimai išreiškia rezultatą to, kaip vaikas buvo mokomas. Tačiau tuo pačiu, kaip ir teigė Gina, tai yra ir mokymosi rezultatas, ypač tada, jei veikas nebeturi motyvacijos ir noro mokytis.

Susipažinus su muzikos mokymo teorija, atrodo, kad mokyti turėtų būti labai paprasta - pritaikai taisykles tarsi daugybos lentelę, ir rezultatas garantuotas.

Bet, kaip jūs visi ir pastebite, tai nėra taip paprasta. Kiekvienas vaikas yra unikalus ne tik gabumais. Kiekvienas atsineša savo gyvenimo istoriją iš aplinkos, kurioje auga. Tai taip pat nėra bereikšmiai dalykai, nesusiję su mokymo/si rezultatais ir motyvacija mokytis. Todėl mes daug ir kalbame apie pedagoginius muzikos mokymo aspektus.

Nėra gerai, jeigu muzikos pedagogai kalba tik apie tai kokio sudėtingumo repertuarą vaikas pagrojo. Tada ir prasideda lenktyniavimas tarp mokytojų kieno mokinys grojo sudėtingesnius kūrinius ir tai laikoma ypatingu pasiekimu. Visi žinome, kad taip nėra. Būtų smagu išgirsti, kad kurioje nors mokykloje mokytojai kalbėtų apie mokymą kaip ugdymą, t.y. prieš parinkdami repertuarą aptartų su kolegomis kiekvieno mokinio gabumų lygį, silpnąsias ir stipriąsias puses ir pasitardami parinktų kiekvienas mokiniui repertuarą ne stebinantį savo sudėtingumu, o metodiškai padedantį lavinti silpnesnes gabumų sritis. Kiekvienas pedagogas galėtų savo mokymo plane fiksuoti ko pats siekia, dirbdamas su kiekvienu mokiniu. Mokymo ciklo pabaigoje būtų galima kalbėti apie tai ar pavyko pasiekti tikslo. Tai tiesiogiai ir reikštų, kad yra lavinami konkretūs muzikiniai gabumai, o ne “atliekama programa”.

Jeigu kalbame apie tikslingą (t.y. mokytojo valdomą) mokymo procesą, pasiekimai tikrai yra mokymo rezultatas. Labai gerai, kad Gina atkreipė dėmesį ir į tai, kad ir MOKYMOSI rezultatas. Be abejoinės. Bet pedagoginiame procese mokymasis taip pat yra mokymo rezultatas. Jeigu mokinys tinkamai mokosi ir tai daro noriai (motyvuotai), tai tikrai yra mokytojo darbo pasiekimas.

Apie talentus, kurie išmoksta nesimokydami – atskira kalba. Tai vadinama pasiekimais, įgytais neformaliuoju mokymosi būdu. Tokie žmonės, be abejonės, yra gabesni nei vidutiniokai. Tai rodo didelė jų motyvacija muzikuoti ir sugerti iš aplinkos visa tai, kas jiems patinka. Svarbu suprasti tai, kad jie taip pat labai daug valandų skiria savo pomėgiui, todėl ir pasiekia atitinkamo rezultato. Tiesiog jie tai daro su didele aistra, nepastebėdami ir neskaičiuodami kiek valandų tam skiria. Jie nustemba išgirdę klausimą "kiek valandų kiekvieną dieną groji"? :-)

Sutinku su kolegų nuomonėmis. Kaip jau studijavome - bent menkiausius muzikinius gabumus turi visi. Kaip sakė Egidija nelavinami gabumai, taip ir lieka embriono stadijoje. Mokytojas tikslingai pateikdamas informaciją po truputį juo sužadina ir padeda pamažu atsiskleisti. Kaip sakė Gina, reikia daug kantrybės, nes būtų kvaila tikėtis greito rezultato. Dažnai vaikai nenoriai mokosi muzikos, nes rezultatas sunkiai pasiekiamas, groji groji, kaip dar nemoki kūrinio taip nemoki. Todėl dažnai pasirenkami kiti, sporto būreliai ar baseinas. Plaukimo treniruotėje keletą kartų gai perplaukti per baseiną - matai savo pastangų rezultatą, o kai muzikuoji, atrodo, kad plauki per vandnyną.

Muzikos mokymas turi atitikti besimokančiojo gabumus, nes kitu atvėju galime nesulaukti jokio rezultato. Tai tik įrodo, jog mokytojas turi puikiai pažinti mokinį, kad galėtų suprasti, kokias užduotis įveiks, kurios dar bus neperkandamos. Reikėtų suprasi, kad kartais mažiau yra geriau. Dažna pedagogų klaida būna, ta, jog "užsiplėšia" perdaug, o paskui sako, kad negabus vaikas, nė nepagalvodami, kad gal pernelyg daug iš jo reikalauja.

Labai patiko Ginos mintis - jos pasiekimai yra muzikos mokymo ir mokymosi rezultatas. Be menkiausių mokinio pastangų, visas mokytojo darbas nueina perniek. Tačiau būna atvėjų, kad klasėje vaikas groja puikiai, o koncerte - nelabai pasiseka, taigi ir tą rezultatą visi mato skirtingą. Tačiau tikrąjį, manau, mato mokytojas. Jis pažįsta vaiką, žino apie jį daugiau nei kiti mokytojai, klausytojai. Niekas nežino kaip grojo vaikas nuo pat pradžių, galbūt, kitų nuomone, "prastokas" atlikimas, jam yra jau didelis pasiekimas.

Ką nors naujo šioje diskusijoje pridurti sudėtinga, kolegų pastebėjimai taiklūs.

Galiu apgailestauti, kad, pvz., vidurinėse mokyklose formaliai mokoma muzikos (yra muzikos pamoka), bet ar ten lavinami muzikiniai gabumai? - dažniau gal ne. Kai mokiausi vidurinėje mokykloje, muzikos mokytojai keisdavosi gana dažnai, kiekvienas vis kitur fokusuodavo dėmesį, bet nemažai buvo tokių, kurie tiesiog diktuodavo teoriją ar kažką pasakodavo, ar įjungdavo žiūrėti koncertų įrašus, bet jokios jų refleksijos ar komentarų nebūdavo. Kitaip tariant, sąmoninga veikla - mokymasis - nevykdavo. Ir dėl tokio atmestino, pedagogiškai neteisingo požiūrio nėra neteisūs, tie, kurie skeptiškai žiūri į muzikos pamokas vidurinėse mokyklose, sakydami, kad tai "tuščias laikas", "vis tiek nieko ten neišmoko"...

Dėl muzikos mokymo ir gabumų sąryšio - tai susiję ir su mokiniui tinkamiausiu ugdymo būdu, kai, parinkus tinkamus mokymo metodus, greičiausiai pasiekiamas norimas rezultatas, ir su motyvacijos principais, svarbiais asmeniškai mokiniui: jam turi būti azartas pasiekti tą rezultatą. Negerai, jei yra per lengva - greitai vaikui taps nuobodu, bet jei per sunku - irgi po kiek laiko atrodo beprasmiškas mokymasis, nes rezultato vis tiek nepasieksi. Čia daug lemia mokytojo įžvalgumas, mokinio gyvenimo konteksto žinojimas, gebėjimas lanksčiai, individualizuotai reaguoti į situaciją (pamačius, kad metodas blogai veikia / kūrinys per sunkus / ... - nebijoti keisti pirminį planą).

Dėl pasiekimų - sutinku su Ginos išsakyta ir kitų kolegų palaikoma nuomone, kad svarbus yra ir mokymasis. Taip, taikydami tinkamus metodus, mes dirbame kryptingai, pasiekiame geresnių rezultatų, labiau motyvuojame mokinį, tačiau jei jis neturi tos motyvacijos, jei pamokose gautų įgūdžių vėliau neįtvirtina savarankišku darbu arba bando tai daryti nesąmoningai, "mechaniškai" - net geriausi metodai nebus efektingi ir rezultatas neatskleis mokinio potencialo.