Title: Eglė Stundžiaitė. Savarankiškas darbas. 19,20,21,22,23.
Course: Muzikos istorija: nuo klasicizmo iki XX a. pradžios > Forum: Atliktas užduotis kelkite čia

19. Apibūdinkite Glucko reformos esmę.
Gliukas sujungė itališkosios ir prancūzų operos tradicijas ir vėl siekė opera padaryti drama, o ne vaidinimu su daugybe intarpų. Gliukas teigė, kad muzika turi būti poezijos tarnaitė, svarbiausia žodis, tekstas ir muzikai nevalia jo stabdyti. Muzika turi padėti pasakoti operos siužetą. Jis – rečitatyvus ir arijas sujungė į vientisas scenas, atsisakė arijos da capo, atisakė recitativo secco, įtraukė į veiksmą chorą, o vėliau ir baletą, uvertiūrą pavertė tikra visos operos įžanga.
20. Apibūdinkite klasicizmo epochos žanrų dramaturgijos įvairovę, skirtumus (opera buffa, prancūzų komiška opera, išgelbėjimo opera, melodrama, austrų ir vokiečių singspielis).
Europoje ir kitose pasaulio šalyse klasicizmas (švietimo, apšvietos epocha) paplito XVIII a. ir gyvavo iki XIX a. pirmosios pusės. Racionalistinis klasicizmas buvo priešybė baroko meno jausmingumui, margumui, dekoratyvumui. Klasicizmo muzikai būdingas aiškumas, racionalus loginis pradas, polinkis į darnias, simetriškas formas. Opera klasicizmo epochoje patyrė du svarbius įvykius – reformuojama opera seria, Italijoje gimsta naujas žanras – opera buffa (tai – G. B. Pergolesi „Tarnaitė ponia“). Paveiktas Pergolesi, J. J. Rousseau sukūrė vienaveiksmę operą „Kaimo žiniuonis“ – tai buvo pirmoji prancūzų komiškoji opera.  Pergolesi „Tarnaitė ponia“ aktorių komikų parodyta Paryžiuje sukėlė prieštaravimus dėl muzikinio teatro ir tai drauge turėjo įtakos prancūzų komiškosios operos atsiradimui (opéra comique – tai opera su prancūzišku tekstu, kurioje muzikiniai numeriai, skirtingai nei italų operoje buffa rečitatyvais secco, atskiriami kalbamaisiais dialogais). Prancūzai sukūrė „išgelbėjimo operą“ – naujas žanras, per kurį į opera atėjo revoliucinis turinys . Jos kūrėjas – Luigi Cherubini. Siužetai – draugystė, ištikimybė, pasiaukojimas. Būtina moralizuojama pabaiga, idealų triumfas. Veikėjai – paprasti žmonės, kartais sentimentalūs, bet jų kova turi visuomeninės reikšmės. Siužetai pilni nerimo, įtampos, persekiojimų. Vokiečių zingšpyliui nebūdingas prancūzų komiškosios operos aštrumas ir kovinga dvasia. Austrų zingšpylis skyrėsi nuo vokiečių zingšpylio, nes formavosi internacionalinėje aplinkoje, veikiamas italų operos seria, prancūzų komiškosios operos. Palyginę vokiečių ir austrų zingšpylius, galime sakyti, kad pirmasis – tai paprastų dainų rinkinys, o antrasis – tikra opera su išplėtotomis operos arijomis. Ir viename, ir kitame juntamos romantinės tendencijos, kurios vėliau išryškėjo C. M. Weberio ir F. Schuberto kūryboje
21. Apibūdinkite Haydno operinės dramaturgijos ypatybes.
Jis sukūrė 24 operas pagal itališkus tekstus. Dauguma jų – opera buffa. Haydno operų muzika artima marionečių teatrui. Jis pataikavo dvaro skoniams, todėl linko prie komiškosios operos. Jis iš operos seria perėmė - solinių partijų dominavimą, koloratūrines 3,4,5 dalių arijas, rečitatyvus acompagnato, orkestrinius intarpus. Iš operos buffa – reprizines ir dviejų dalių arijas, ansamblius. Jo vokalinės muzikos viršūnė – oratorijos, viena iš jų “Pasaulio sukūrimas” ir “Metų laikai”. Jose daug buitinių element, vaizdingumo, programiškumo, optimistiškumo.
22. Apibūdinkite Beethoveno operos dramaturgijos ypatybes.
Beethovenas atsiskleidė savo 9 simfonijose, bet sukūrė ir vienintelę opera “Fidelijus” (novatoriškas kūrinys, kaip ir Herojinė simfonija). Opera sujungė įvairius stilius - pakilų Glucko tragedijų ir Händelio oratorijų stilių su buitišku vokiečių zingšpyliu bei prancūzų „išgelbėjimo opera“. Su zingšpyliu sieja kalbamieji dialogai, ansambliai; su „išgelbėjimo opera“ – dramatiškos scenos-arijos, melodrama kulminacijoje, buitiškų ir patetiškų elementų junginys. Vokalinis „Fidelijaus“ stilius iš dalies tęsia Händelio, Glucko tradicijas. Beethovenas taip pat sukūrė 2 baletus: „Prometėjo kūriniai“ (vyrauja pantomima) bei “Ritterballet”.
23. Apibūdinkite Mozarto operinės dramaturgijos ypatybes.
Nors jis ir tęsė Glucko operos reformą, skirtingai nuo Glucko, Mozartas teigė, kad “operoje poezija turi būti paklusni muzikos duktė“. Nors pirmenybę teikė muzikai, buvo labai dėmesingas ir libretui, kuriame negalėdavo būti nieko, kas stabdytų veiksmą. Iš libretisto reikalavo lakoniškumo, dėmesio muzikai. Į operą žiūrėjo kaip į sintetinę, o ne vien muzikinę formą. Mozartas sukūrė ryškius muzikinius charakterius. Pagrindiniai veikėjai Mozarto operose pasirodo su jiems būdingais charakteringais melodiniais, intonaciniais posūkiais. Ansambliuose kiekvienas veikėjas pasirodo su savo intonaciniu kompleksu, kuris pranašauja leitmotyvinę techniką, pasiekiama įvairių muzikinių charakterių darna.Mozartas – 18 operų autorius (opera seria, opera buffa, zingšpyliai): „Idomenėjas”, “Pagrobimas iš seralio“,„Figaro vedybos“,„Don Žuanas“,„Visos jos tokios”,„Užburtoji fleita“,„Tito gailestingumas“ ir t.t. Centrinė  opera – šedevras „Don Žuanas“ (1787), parašytas italų kalba, turintis ir tragedijos, ir komedijos bruožų. Čia charakterizuojami ne tik atskiri operos herojai, bet ir jų tarpusavio santykiai. Tokio psichologinio gylio ir žmogaus aistrų išraiškos jėgos iki Mozarto nebuvo. Goethe Mozartą lygino su Raphaeliu ir sakė, kad „Faustą“ įsivaizduoja atliekamą pagal muziką, panašią į „Don Žuano“.