Title: Muzikos kalba. Romantizmas. Pretestas. 3B. 2016 04 07 9-23 val.
Course: Muzikos kalba. Romantizmas. 3 B pučiamųjų studentams

Lyriškumas, sudėtinga harmonija, polifoninė faktūra, dirbtinės dermės, gausiai naudojamos alteracijos ir moduliacijos. Laisvosios ir mišriosios formos. Programiškumas, menų sintezės idėja.

Kinta tonacinis centras, vyksta moduliacijos į tolimas tonacijas, atsiranda subtonacijos, naudojama leitharmonija.

Romantizmo kompozitoriai naudoja pentatoniką, pilnų tonų gamą, modalinės sistemos dermes.

Romantizmui labiau nei klasicizmui būdingas melodijos chromatizavimas.

Romantizmo ritmika tapo lankstesnė, dažnaiu tapo naudojami sudėtiniai ritmai bei nekvadratinės struktūros.

Dažniau naudojamu žanru tapo programinė simfonija, susiformavo simfoninė poema, laisvosios ir mišriosios formos, monociklas.

Siuitinis rondo. Refreno reikšmė mažėja, nėra jungčių tarp refreno ir epizodo.

Rondo - sonata. Panaši į sudėtinę trijų dalių formą.

Polirondo. Refrenas arba epizodas yra rondo formos.

Tema yra vystymo impulsas. Kiekviena variacija gali turėti savo formą, tonaciją, metrą, tempą.

Pagrindiniai laisvosios formos sudarymo principai - vieningumas ir kontrastas. Simfoninė poema. F. Liszto simfoninės poemos, R. Wagnerio operų "Niurnbergo meisterzingeriai" ir "Tanhoizeris" uvertiūros. Mišriose formose yra susipynę kelių formų bruožai. F. Liszto simfoninė poema "Preliudai".

Romantizmo muzikoje vyrauja lyriškumas. Gausiai naudojamos alteracijos, naudojamos tolimos tonacijos, chromatika paslepia tonaciją, romantikai naudoja moduliacijas, Faktūra lyginant su klasicizmu - komplikuotesnė, polifonizuota.

Harmonija - komplikuojama akordo tercine struktūra (gausiai naudojamos alteracijos)

Naudojamos - modalinės sistemos dermės, pentatonika, dirbtinės dermės (pilnų tonų gama).

Romantikų melodika - daininga, individualizuota, susieta su kitais balsais.

Romantizmo ritmika - susilpnėjusi akcentinė metrika, rubato, polimetrija, nekvadratinės sintaksinės struktūros.

Romantikų rondo forma - pagrįsta daugkartiniu temos grįžimu, pasikartojanti tema, dalys tarp pasikartojimų.

Rondo tipai - rondo su refrenu pirmoje vietoje
rondo su refrenu antroje vietoje
Rondo tipai pagal temų skaičių - vienatemis, dvitemis, trimetis, daugiatemis rondo
Taip pat - temų tarpusavio santykis rondo formoje. Paprastas rondo - kuomet grįžta refrenas bei rondo - sonata, kuomet grįžta pirmojo epizodo tema
Siutinis rondo
Rondo - sonata
Procesualusis rondo

Jos gali būti panašios į klasikines. Yra mišrios. Gali turėti įžangą, gali turėti kodą. Tema gali būti varijuojama ir harmoniškai. Variavio metodas: temoje lieka ta pati struktūra, sekvencijos, dekoratyvinis variavimo vaidmuo.

Mišriosios (sintetinės) formos - trijų dalių formos ir rondo sintezė, trijų dalių formos ir variacijų sintezė, rondo ir variacijų sintezė, sonatos formos ir trijų dalių formos sintezė.
Sisteminės laisvosios formos - pagrįstos skirtingos tematinės medžiagos pakartojimu, ABC + ABC (Šuberto kvintetas op,114, 2d), ABCD + ABCD (Šuberto trio op. 99, finalas).
Jungtinės siutinės formos - sudarytos iš skirting epizodų sekos, pvz - Listo rapsodijos - VI vengrų rapsodija).
Taip pat sisteminės laisvosios formos - koncertinės (simetrinės) pvz - Šopeno baladė As - dur.
Laisvųjų formų požymiai - atsiranda mišriosios arba sintetinės formos.

Išsiskiria lyriškumu, komplikuota harmonija, alteracijų ir moduliacijų gausumu, polifonizuota faktūra, daininga melodika, rubato, polimetrija. Naudojo formas, artimas dainai ir šokiui, siuitinį rondo, laisvas ir mišrias, monociklines formas. Kūriniai-daugiausia programiniai. Būdinga menų sintezės idėja.

Vyksta moduliacijos į tolimas tonacijas, kinta tonacinis centras. Atsiranda leitharmonija ir subtonacijos.

Naudojo modalinės sistemos dermes, pentatoniką, pilnų tonų gamą.

Romantizme melodika reljefiška, daininga, charakteringa, simbolinė, o klasicizmo labiau buitiška, gyvenimiška.

Tapo sudėtingesnė, susilpnėjo akcentinė metrika, lankstesnė-daugiau nekvadratinės struktūros, daug sudėtinių ritmų.

Sonatinis simfoninis ciklas, programinė simfonija, simfoninė poema, laisvosios ir mišriosios formos, monociklas. Sisteminės laisvosios formos, jungtinės siuitinės formos, sintetinės.

Rondo su refrenu pirmoje vietoje, rondo su refrenu antroje vietoje,  vienatemis ar daugiatemis, paprastas rondo, rondo-sonata, kupletinis, klasikinis, siuitinis rondo, laisvas.

Kiekviena variacija-kita forma, tonacija, harmoninis planas, tempas, metras, Tema vystoma varijavimo, perdirbimo ir laisvo plėtojimo metodu. Paskutinė variacija-sureikšminta, gali būti sudėtinės formos.

Pagrindinis principas-vieningumas ir kontrastingumas. Mišriose formose naudojami kelių formų bruožai. Laisvosios formos

Muzikoje svarbus lyriškumas, naudojamos liaudies dainos, mitologija, istorija, muzika kuriama ir pagal kitų kraštų muzikos intonacijas (egzoticizmas), programiškumas.

Moduliacijomis (staigiomis, enharmoninėmis), dermių naudojimu, tonaciją paslepia chromatika, naudojami disonansai, komplikuojama akordo tercinė struktūra.

Dermės naudojamos.

Romantizmo melodika daininga, jausminga, individualizuota, susieta su kitais balsais.

Susilpnėjo akcentinė metrika, atsirado tempo rubato, polimerija, nekvadratinės sintaksinės struktūros.

Laisvosios ir mišriosios formos, monociklinės formos, charakteringosios variacijos, siuitinis rondo, simfoninė poema.

Siuitinis rondo, polirondo (refrenas arba epizodas yra rondo formos), rondo - sonata (be jungčių).

Variacijos gretinamos kontrasto principu, variacinis ciklas - siuita, paskutinė variacija - reikšminga.

R. Vagneris uvertiūra iš operos "Tanhoizeris"
F. Listas sonata h-moll ir simfoninė poema "Preliudai"

Naudojama daug įvairių dermių. Pvz.  M.Musorgskio "Parodos paveikslėliuose" Pasivaikščiojimo tema skamba miksolydinėje dermėje. Taip pat naudojamos ir dirbtinės dermės. Pvz. N.Rimskio Korsakovo  “tonas-pustonis” , M. Glinkos pilnų tonų gama, A. Skriabino  ”dvilypė”