| ## 10. Renesanso motetas. Žanro atmainos. Strofinė variantinė forma Mokymo ir mokymosi tikslai: 1. Žinoti cantus firmus funkcionavimo renesanso motete technologines ypatybes. 2. Pagal cantus firmus įdiegimo technologijas gebėti praktiškai nustatyti moteto tipą bei struktūrą. 3. Gebėti analizuoti izoritmine technika grįstus kūrinius. Moteto žanro kilmė bei raida. Motetas – (pranc. le mot – „žodis“) – vokalinis daugiabalsis kūrinys dažniausiai chorui a cappella. Senovinis motetas atsirado XI a. pabaigoje–XII a. pradžioje ir buvo ištobulintas Notre Dame katedros mokykloje. Jo ištakos – jau anksčiau vyravę organumo, klauzulės, kondukto žanrai. Moteto sąvoka išreiškia ypatingą šio kūrinio muzikos ir žodžio santykį, teksto svarbą. Vienas balsų, esančių virš tenoro, vadinasi motetus. Senoviniame motetevienu metu skamba skirtingi tekstaiįvairiomis kalbomis. Senoviniam motetui būdinga tribalsė faktūra. Keturi balsai atsiranda tik XIII a. 2-oje pusėje. Ars nova motetas – izoritminis. Ostinatiniai Ars antiqua motetų dariniai, pagrįsti ritminiais modusais, transformuojasi į izoritmijos ir panizoritmijos formas. Motetuose atsiranda sudėtinga izotechnika (isos – „vienodas“). Talea („ritmo riekė“) ir color – melodikos pokyčiai, išliekant tam pačiam ritminiam pulsui, tampa Ars nova laikotarpio kūrinių kompozicinės sistemos pagrindu. Apibūdindamas moteto žanrą ir jo vietą muzikos kultūroje 1474 m. J. Tinctoris rašė, jog „motetas yra tarp mišių ir pasaulietinės muzikos“ – vidurinis dainavimas, cantus mediocris. Vėliau motetų tenore paplinta ir pasaulietinių dainų citavimo praktika (Josquino, Obrechto, Ockehemo kūryboje), pvz., Josquino sekvencijoje „Stabat Mater dolorosa“ tenore skamba G. Binchois „Comme femme desonfortée“, o kituose balsuose dainuojamas sekvencijos tekstas. Motete kaip savotiškoje muzikos formų raidos laboratorijoje išsivystė savita variantinė-strofinė forma. Renesanso laikotarpiu buvo kuriami ir daugiateksčiai motetai, kaip ir Ars antiqua laikotarpiu. Izoritminio moteto tradicija. Pavyzdys Nr. 35 Anglų kompozitorius, astronomas, matematikas Johnas Dunstable (1390–1453) sukūrė panizoritminį („pan“ – daugybinis) motetą „Veni sancte Spiritus“/„Veni creator“, panaudodamas himno „Veni creator“ melodijos garsus. Pavyzdys Nr. 36 Himnas „Veni creator“ Iki XV a. kuriamas motetas solo balsams. Vėliau paplito 2–3 dainininkų atliekamos vienos balso partijos būdas (XV a. pr. popiežiaus koplyčioje dainavo 10 dainininkų). XV a. paplito choro a cappella atlikimas. Renesanso laikotarpiu įsigali naujasis motetas – vienatekstis, giedamas lotynų kalba. Tačiau kuriami ir daugiateksčiai motetai, daugiausia iškilmingoms progoms (Dunstaiblo „Ave Regina caelorum“ – 3 tekstai, Josquino de Prez – to paties pavadinimo („Sveika dangaus karaliene“). Motetai (XVI a.) giedami mišiose per aukų rinkimą, komuniją ar mišių pabaigoje kaip jų papuošimas. Motetuose įterpiami tropai su specialiomis intencijomis. Dufay įterpia specialų tropą - Mergelės Marijos prašo pasigailėti jo paties, mirštančio Dufay. Naudojama daug simbolių. Užšifruojama de Prez pavardė (žr. MK 305 psl.). Vienas svarbiausių moteto buožų yra tas, kad moteto tenore – ir senajame motete (Ars nova, Ars antiqua), ir naujajame - naudojami grigališkojo choralo melodijų fragmentai. Tenorinis motetas įsigali 1440 metais. Tenoras įstoja vėliausiai, melodija skamba stambiomis vertėmis, paskui – smulkėja (Dufay motetas „Ave Regina caelorum“, 1464–1465), yra koloruojamas ( žr. plačiau MK 325–328 p.) Koloruotasis motetas – viena Renesanso moteto atmainų. Koloravimas, pagrindinio melodinio šaltinio keitimas, buvo svarbus viršutinio balso – diskanto, laisvai, improvizaciškai plėtojusio melodiją, piešiniui. Koloruotasis monetas, viena Renesanso moteto atmainų, Dufay pasirinktąją antifoną (cantus firmus) traktuoja gana laisvai. Pavyzdys Nr. 37 G. Dufay Motetas Ave regina caelorum Į moteto tekstą Diufay įterpia su savo vardu susietus tekstinius tropus – „Misserere tui labentis Dufay“ – „Pasigailėk mirštančio Dufay“ (21–29 t.) ir „Miserere, miserere supplicanti Dufay“ – „Pasigailėk, pasigailėk maldaujančio Diufay“, 2 d. (86–96 t.). Šiame Dufay motete grigališkojo choralo melodinis šaltinis tampa intonacine medžiaga visų balsų plėtotei. Galima pastebėti ir menzūrinio kanono (superius ir boso pirmieji taktai 77–81t.), ir paprastojo kanono (nuo 86 t.) fragmentų. Pavyzdys Nr. 38 Tenore skambanti cantus fimus melodija tolydžio koloruojama, supanašėja su kitais balsais. Segmentuoto tenoro motete cantus firmus tenoras paprastai skaidomas į tam tikrus segmentus, dažniausiai atskiriamus pauzėmis, ir jis gali paveikti (bet nebūtinai) ir kitų balsų intonacinę medžiagą. Tenoro cantus firmus fragmentais pasiskirsto kituose faktūros balsuose. Jacobas Obrechtas. Motetas „Parce, Domine“ Menzūrinio kanono moteto rašymo principas yra susijęs su tos pačios cantus firmus medžiagos vienalaikiu pakartojimu kituose faktūros balsuose, taikant skirtingus ritminių santykių pokyčius. Reiškia – melodikos ritminės vertės visuose balsuose skiriasi, esant tam pačiam melodikos modeliui. Pieee'as de la Rue. „Petri Platensis“ Imitacinės technikos motetai atsirado iš tenorinių motetų įvairovės, ypač tam turėjo įtakos segmentuotasis motetas, kai cantus firmus dariniai sistemiškai buvo kartojami kituose faktūros balsuose. Grigališkasis choralas buvo pagrindinis melodikos šaltinis. Imitaciniai ir kanono principu pagal griežtojo stiliaus reikalavimus kuriami Renesanso motetai išryškino konsonansinės harmonijos principus. Josquinas des Prez. Motetas „Miserere mei, Deus“ Josquino des Prez moteto „Miserere mei, Deus“ tenoro šaltinį – cantus firmus – panaudoja ir Giovani Pierluigi da Palestrina motete „Tribulater, si nescirem“. Tačiau Palestrina c. f. užrašo stambesnėmis ritminėmis vertėmis, ostinatiškai jį kartoja, o kituose balsuose, kuriuos derina poromis, skamba nauja teminė medžiaga. Giovanni Pierluigi da Palestrina. Motetas „Tribularer, si nescirem“ Imitacinės technikos motetuose dažnai naudojami kanonai. Kiekvienas imitacijų ciklas pradedamas nauja temine medžiaga, kuri, beje, grindžiama dažniausiai vienu ir tuo pačiu teminiu šaltiniu – grigališkojo choralo, populiarios dainos, kompozitoriaus anksčiau sukurtame motete panaudota temine medžiaga. Sąlyginai skirtinga teminė medžiaga, kuri derinama su vis kita moteto teksto eilute, palaipsniui įgauna variantinės – strofinės formos, dar vadinamos motetine, struktūrą. Motetuose naudojamos ir imitacijos, ir kanonai. Renesanso motetuose naudojami paprastasis (vienatemis), proporcionalusis (menzūrinis), sudėtingasis (daugiatemis), linearusis (arba tenoro, nes imituojamos melodijos skamba tame pačiame, tenoro, balse), inversinis (veidrodinis ir vėžinis), elizinis (praleidžiant pauzes ir smulkiąsias natas) kanonai. Motetuose polifoninis linearizmas derinamas su homofoniniu – akordiniu – stiliumi. Homofoninis ir koncertinis motetas. Imitacinės technikos naudojimas pakeitė tenoro santykį su kitais moteto balsais ir cantus firmus (lot. tvirta giesmė) reikšmė ėmė nykti. Įsigalint naujoms dermėms, Renesanso teoretikams prisiminus Antikos tris dermių trichordų rūšis, vis labiau įsigali chromatika ir mikrochromatika. Pavyzdys Nr. 39 Harmoninių traukų (vedamųjų tonų) svarba paveikė ir harmoninio funkcionalumo raidą; modalinę dermių sistemą ėmė keisti mažoro – minoro dermių sistema. Pavyzdys Nr. 40 Keitėsi ir moteto turinys, ir atlikimo pobūdis – atsirado koncertinis ( concerto – instrumentinis palydėjimas) motetas. Motetus pradėjo atlikti keli chorai (daugiachoris motetas), atsirado instrumentinis pritarimas (vargonai palydėdavo choro partijas, grojo intarpus). Atsiranda ir terminas sinfonia (instrumentiniai intarpai vokaliniuose kūriniuose). Koncertinio moteto pavyzdžiai – Giovanni Gabrieli rinkiniai (Sacrae symphoniae“ (1597) ir „Symphoniae sacrae“ (1615), kuriuose kartu skamba net 19 vokalinių ir instrumentinio palydėjimo balsų. Giovanni Gabrieli. Motetas „Plaudite, psallite, jubilate Do omnis terra“ 1. Klauzulė Benedicamus Domino, XIII a. dvibalsis ir tribalsis motetai. 2. Vitry motetas In arboris. 3. Machaut motetas Lasse! Je sui en aventure (panizoritminio moteto pavyzdys). 4. Dunstable Veni Sancte Spiritus (c. firmus inversija, retrogradas) 5. Dufay Ave regina coelorum 6. Lasso Exsultet coelorum (ostinatinis tenoras), In hora ultima. 7. Palestrina Ascendens Christus (retorinės figūros, imitacijos, variantinė-strofinė forma, tipiškos kadencijos), Ave Maria. *** Klausimai žinioms pasitikrinti |