| ## 3. Viduramžių monodija ir daugiabalsumas Mokymo ir mokymosi tikslai: 1. Įgyti žinių apie viduramžių muzikos kalbą. 2. Susipažinti su viduramžių vienbalsės ir daugiabalsės muzikos žanrais. 3. Išmokti Ars antiqua laikotarpio dermes. 4. Įsiminti Ars antiqua ritminės sistemos modusus. 5. Sužinoti apie pasaulietinius muzikinius poetinius žanrus. 6. Įsisavinti dermių sistemos (oktoecho) ir ritmo sistemos (modusų sistemos) sandarą. 7. Įsiminti grigališkojo choralo sandaros ypatybes. 8. Žinoti Ars antiqua laikotarpio muzikos monodinius ir daugiabalsius žanrus. 9. Mokėti nustatyti organumo tipą ir struktūrines padalas. 10. Mokėti apibūdinti organumo ar kitokios ankstyvojo daugiabalsumo formos savybes, nustatyti ritmo modusus, ostinatines figūras, varijavimo būdus. Viduramžių muzikos teoriją suformavo vienuolis Boethius traktate „De institutione musica: musica mundana, musica humana, musica instrumentais“. Jo raštuose išnagrinėta antikinės Graikijos muzikos teorija pasiekė viduramžius ir pagrindė viduramžių muzikos teoriją. Viduramžių muzikos teorija ir praktika buvo susijusi su grigališkuoju choralu. Tai etninių melodijų, pasklidusių su krikščionybės plitimu iš Artimųjų Rytų, įvairovė, siejama su popiežiaus Grigaliaus I, aprobavusio tam tikras melodijas liturginiams tikslams, vardu. Šios etninės melodijos, kurių kilmė siejama su chaldėjų, aramėjų, etruskų, finikiečių gyvenamosiomis teritorijomis, pasižymi trichordine struktūra, laisva metroritmika, būdingomis senovinėmis dermėmis. Viduramžiais susiformuoja aštuonių dermių sistema – oktoechas. Jį sudaro keturios dermės: pagrindinės (autentinės): dorinė, friginė, lydinė ir moksolydinė ir keturios išvestinės (plagalinės) – hipodorinė, hipofriginė, hipolydinė ir hipomiksolydinė. Šios dermės turi pagrindinį toną – finalis irvyraujantį, dominuojantį – dominantę. Pavyzdys Nr. 1 Viduramžiais formuojasi žanrų sistema, pagrįsta pagrindiniu melodikos modeliu – grigališkuoju choralu. Tai monodinės psalmės, mišios, himnai, tropai, sekvencijos. Psalmių struktūrinė sandara – initium, tenor, fleksa, mediatio, termitatio (žr., Pvz., Nr. 2) atspindi profesionaliosios muzikos raidos pradžią, kai grigališkasis choralas tampa įvairių žanrų muzikos kūrinių formų (sekvencijų, tropų) struktūrų pagrindu. Muzikos kūrinių melodikos ir teksto santykis taip pat yra svarbus, atsiranda melodikos tipai: silabinė (nata atitinka vieną žodžio skiemenį), neuminė (kelios natos tenka vienam skiemeniui), melizminė (vienam teksto skiemeniui tenka daug natų). Mišių žanre susiformuoja nekintamojo ciklo – ordinarium dalys (Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Agnus Dei). Atsiranda Proprium – papildomosios mišių dalys, pvz., Alleluja. Pavyzdys Nr. 2 Viduramžių daugiabalsumas susijęs su organumo samprata. Grigališkojo choralo melodijai pradedamas taikyti antrasis balsas. Organumas – pirmasis daugiabalsumo pavyzdys, ankstyvoji polifonija. Grigališkojo choralo melodijai taikomas Vox principalis terminas, opapildančiajam balsui – vox organalis. Organumo tipai: ankstyvasis lygiagretusis (paralelinis), laisvasis, melizminis, metrizuotasis. Leonino ir Perotino organumai XIII amžiuje – tribalsiai, keturbalsiai balsai turi tenor, duplum, triplum, quadruplum pavadinimus. Svarbiausias – tenoras (nuo tenere – tęsti). Šiam balsui visuomet duodama grigališkojo choralo melodika, ritmizuojant jos struktūrą. Viduramžiais susiformuoja ritmikos sistema – ritmo modusai. Pavyzdys Nr. 3 XII a. funkcionavimo 6 ritminiai modusai Jų yra šeši. Ritmo modusai yra susiję su senovės graikų poezijos metrinėmis pėdomis: jambu, chorėju, daktiliu, anapestu, spondėjum ir tribrachiu. XII amžiuje fomuojasi kiti daugiabalsiai žanrai –angliškasis diskantas, klauzulė, konduktas, motetas. Populiarėja pasaulietiniai muzikiniai poetiniai žanrai. Ars antiqua laikotarpį keičia Ars nova – naujojo meno laikotarpis. Perotin.Viderunt Omnes Hildegarda fon Bingen, Senų laikų pjesė *** Klausimai žinioms pasitikrinti |